Страница 6 из 91
Правитель Ветінарі підняв пальця.
— Будь ласка, заждіть одну секунду, пане Помпо. Гаразд, пане Губперук, а ви пригадуєте, як там далі?
— Далі? Яке далі? Нема там ніякого «далі»!
Ветінарі здійняв одну брову.
— Пане Помпо? — сказав він.
— «...Якщо Інше Не Наказано Йому Повноважним Представником Влади», — оголосив ґолем.
— Ніколи в житті цього не чув! — заявив Мокр.
— Справді? — спитав Ветінарі з виглядом крайнього подиву. — Не уявляю, щоб будь-хто не включив у правила такого пункту. Навряд чи можна дозволити молотку відмовлятися бити по цвяхові, або пилці — розбудовувати моральні міркування щодо внутрішнього світу дерева. В кожному разі, я ж даю роботу катові Мотузянику, який вам, звичайно, знайомий, і Міській сторожі, і армії, і, час від часу... іншим фахівцям, які цілком уповноважені вбивати задля самозахисту або задля захисту міста та його інтересів.
Правитель почав підбирати фігурки, що попадали, й делікатно розставляти їх на дошці.
— Чому ж пан Помпа повинен відрізнятися лише через те, що створений з глини? Зрештою, всі ми створені з праху. Пан Помпа супроводить вас до вашого місця роботи. За легендою, він буде вашим охоронцем, як і годиться урядовому високопосадовцю. Лише ми з вами знатимемо, що він має... додаткові інструкції. Ґолеми від природи дуже моральні, пане Губперук, але вам їхня мораль може видатися дещо... старомодною.
— Додаткові інструкції? — перепитав Мокр. — Чи вам не складно було б детально пояснити мені, в чому суть цих інструкцій?
— Так.
Патрицій здмухнув пилинку з крихітного кам’яного троля і поставив його на відповідну клітинку.
— І? — через деякий час спитав Мокр.
Ветінарі зітхнув.
— Так, мені було б складно пояснити вам, у чому їхня суть. У цьому питанні ви не маєте прав. До речі, ми конфіскували вашого коня, позаяк він був знаряддям злочину.
— А до мене ви взагалі вжили жорстоких і нетрадиційних заходів покарання! — обурився Мокр.
— Справді? — спитав Ветінарі. — Я пропоную вам легку паперову працю, відносну свободу пересування, роботу на свіжому повітрі... ні, моя пропозиція може бути нетрадиційною, але жорстокою? Сумніваюся. Втім, гадаю, у наших льохах знайдуться старовинні знаряддя, які є надзвичайно жорстокими і багато в чому нетрадиційними — якщо ви бажаєте ознайомитися з ними з метою порівняння. І, звичайно, завжди є варіант затанцювати сизальний тустеп.
— Що? — спитав Мокр.
Тулумбас нахилився і щось прошепотів у господареве вухо.
— О, перепрошую, — сказав Ветінарі. — Звичайно ж, я мав на увазі конопляне фанданго[7]. Це — ваш вибір, пане Губперук. Вибір, пане Губперук, є завжди. О, і до речі... знаєте другу цікаву річ про янголів?
— Про яких іще янголів? — спитав злий і спантеличений Мокр.
— От лихо, люди такі неуважні, — сказав Ветінарі. — Пригадайте. Першу цікаву річ про янголів я розповідав вам учора. Напевне, ви тоді думали про щось інше. Друга цікава річ про янголів, пане Губперук, полягає в тому, що ви можете зустрітися з янголом лише один раз у житті.
Розділ другий
В якому ми знайомимося з Колективом — ОДУ МО — Дисертація з римованого сленгу — «Шкода, що вас там не було!» — Мертві листи[8] — Життя ґолема —
Книга Правил
Завжди є кут зору. Завжди є ціна. Завжди є спосіб. «Поглянь на це в такий спосіб, — думав Мокр, — певна смерть змінилася непевною смертю, а це вже певне покращення, так?» Він міг вільно ходити... ну — шкутильгати, на цей момент. І зовсім не виключено було, що десь в усьому цьому приховано можливість вигоди. Ну, так могло статися. Він умів побачити можливість там, де інші бачили голу пустелю. Відтак не буде шкоди в тому, щоб кілька днів пограти чесно, еге ж? Він мав би час загоїти ногу, він міг би розвідати обстановку, він міг би скласти плани. Він навіть міг би з’ясувати, наскільки незнищенними є ґолеми. Врешті-решт вони ж глиняні, так? Може, ці потвори розбиваються.
Мокр фон Губперук звів погляд угору і взявся досліджувати своє майбутнє.
Головний поштамт Анк-Морпорка мав довгий похмурий фасад. Це була будівля, зведена із суто прагматичною метою. Тож вона була, умовно кажучи, великою коробкою, в якій працюють люди, і мала два відведені назад крила, які охоплювали великий двір зі стайнями. Кілька розрізаних навпіл дешевих колон, встромлених перед фасадом, кілька ніш, вирізаних для різнокаліберних кам’яних німф, кілька кам’яних урн, що вишикувалися уздовж парапету, — так твориться Архітектура.
На знак вдячності носіям думки, що втілилася в цій будівлі, добрі громадяни, а швидше їхні діти, вкрили стіни на висоту до шести футів графіті найяскравіших кольорів.
Вздовж усього фронтону, під дахом, заплямувавши стіну зеленими й коричневими патьоками, тяглися бронзові літери, які складалися в слова:
«НІ Д Щ, НІ СНІ , НІ ТЕМРЯВА Й Т МАН НЕ СПИНЯТЬ ВПЕВНЕНУ ОДУ МО », — прочитав уголос Мокр. — Що, в біса, це означає?
— Свого Часу Поштамт Був Гордою Установою, — повідомив пан Помпа.
— А оце що? — вказав рукою Мокр.
На дошці значно нижче по фасаду потрісканою фарбою було написано менш героїчні слова:
НЕПИТАЙТЕ НАС ПРО
скелі
тролів з кийками
Драконів всіх видів
Пані Кекс
Виличезних зелених зубатих потвор
Будьякі види чорних собак з помаранчевими бровами
Дощі зі спанієлів
туман
Пані Кекс
— Я Сказав, Це Була Горда Установа, — прогуркотів ґолем.
— Хто така пані Кекс?
— На Жаль, Не Можу Допомогти Вам Із Цим, Бане Губберук.
— Здається, вони неабияк її боялися.
— Схоже На Те, Бане Губберук.
Мокр роздивлявся залюднене перехрестя посеред залюдненого міста. Ніхто не звертав на нього уваги, а от на ґолема іноді кидали погляди, причому не надто сповнені приязні.
Усе це було так дивно. Йому було — скільки, чотирнадцять? — коли він востаннє користувався своїм справжнім іменем. І небо знає, скільки часу минуло відтоді, як він востаннє виходив з дому без особливих прикмет, які можна було легко і швидко зняти. Зараз він почувався голим. Голим, але непомітним.
Так нікого й не зацікавивши, він піднявся поплямованими сходами і повернув ключа в замку. На його подив, ключ повернувся без зусилля, а двері, з яких пооблазила фарба, відчинилися цілком безгучно.
Позаду почулися ритмічні лункі звуки. Пан Помпа аплодував.
— Чудово, Бане Губберук. Ваш Перший Кар’єрний Крок На Благо Як Ваше, Так І Процвітання Цілого Міста!
— Ага-ага, — пробурмотів Мокр.
Він увійшов у великий темний вестибюль, напівосвітлений через великий, але закіптюжений скляний купол на стелі; навіть опівдні тут панував напівморок. Автори графіті попрацювали й тут.
У сутінках він роздивився довжелезну ламану-переламану стійку з дверима та нішами для голубів за нею.
Це були справжні голубині ніші. В цих нішах гніздилися голуби. Повітря сповнював кисло-солоний запах старого гуано, а коли кроки Мокра лунко загриміли по мармуровій плитці, в повітря безтямно шурхнули сотні голубів, скеровуючи лет до дірки в стелі, де бракувало однієї з панелей.
— От лайно, — сказав він.
— Нецензурна Лексика Не Схвалюється, Бане Губберук, — сказав за його спиною пан Помпа.
7
Як сизаль (вид мексиканської агави), так і конопля слугують для виробництва волокна, з якого в старовину часто робили мотузки — в тому числі, очевидно, й для повішання. — Прим. пер.
8
«Лист» і «літера» англійською одне й те саме слово («letter»); далі за текстом літери відіграватимуть не менш важливу роль, ніж листи. — Прим. пер.