Страница 55 из 61
— А навіщо? Адже ти й так робиш з ним усе, що хочеш, — сказав Фізик, не повертаючи голови.
Він і далі копирсався в апараті забинтованими руками.
— А з тобою що сталося? — запитав Координатор.
— Я пояснював дуплексу, яким чином він опромінився.
— Так докладно це йому розтлумачував?! — крикнув Інженер.
— Мусив.
Хвилину панувала мовчанка.
— Сталося те, що сталося, — повільно проказав Координатор. — Добре це чи погано, але це так. Що ж тепер? Що ви вже з’ясували?
— Чимало, — заговорив Кібернетик. — Він уже опанував масу наших символів — головним чином математичних. Теорія інформації, можна сказати, вже позаду. Найгірше з електричним письмом: без спеціального апарата ми не зможемо навчити його читати, а в нас нема ні такого апарата, ні часу, щоб його змонтувати. Пам’ятаєте ті трубки, які стирчали з їхніх тіл? Це звичайнісінькі пристрої для письма! Коли дуплекс з’являється на світ, йому відразу ж уставляють таку трубку — як у нас колись проколювали вуха дівчаткам... З обох боків великого тіла в них є електричні органи, через те тулуб такий масивний! Це щось на зразок мозку й водночас плазматичної батареї, яка передає заряди «каналові», котрий безпосередньо пише. Він закінчується провідками на «комірі», але це в усіх по-різному. Писати вони, звичайно, повинні вчитися. Ця операція, яку практикують уже тисячі років, — тільки підготовчий крок.
— Отже, дуплекс таки не розмовляє? — запитав Хімік.
— Розмовляє! Той кашель, що ви чули, і є його мовою. Одне «кахи» — то ціле речення, вимовлене з великою швидкістю. Ми записали його на плівку — воно розкладається на спектр частот.
— Он як? Виходить, це мова, що базується на принципі частотної модуляції звукових коливань?
— Радше шумів. Вона беззвучна. Звуками вони виражають хіба почуття, емоційні стани.
— А ці електричні органи — невже то їхня зброя?
— Не знаю. Та ми можемо його запитати.
Кібернетик нахилився, витягнув з-поміж паперів великий малюнок, на якому було зображено вертикальний розріз дуплекса, показав на два видовжені сегментні утворення у його середині й, наблизивши рот до мікрофона, запитав:
— Зброя?
Репродуктор, установлений з іншого боку, навпроти дуплекса, застрекотів. Дуплекс, який трохи підняв маленький торс, коли зайшли нові люди, якусь мить не ворушився, потім закашляв.
— Зброя — ні, — заскрипів репродуктор. — Численні оберти планети — колись — зброя.
Дуплекс кашлянув.
— Орган-рудимент — біологічної — еволюції — вторинна — адаптація — цивілізація, — мертво, без будь-якої інтонації проскрипів репродуктор.
— Ну-ну, — буркнув Інженер.
Хімік слухав, заплющивши очі.
— Отже, таки справді! — вихопилося у Координатора. Однак він умить опанував себе й запитав: — Якою є їхня наука?
— З нашого погляду вона досить-таки дивна, — сказав Фізик і підвівся з колін. — Ніяк не можу усунути це кляте скрипіння, — обернувся він до Кібернетика. — Солідні знання в галузі класичної фізики. Оптика, електрика, механіка в специфічному поєднанні з хімією — щось на зразок механохімії. Там у них дуже цікаві досягнення.
— Ну?! — Хімік аж подався вперед.
— Подробиці потім. У нас усе зафіксоване, заспокойся. Від цих вихідних позицій ми пішли в інший бік — до теорії інформації. Але її вивчення у них поза спеціальними центрами заборонено. Найгірше виглядає їхня атомістика, особливо ядерна хімія.
— Стривай, як то заборонено? — здивувався Інженер.
— Просто не дозволено такі дослідження — і край.
— Хто ж їх забороняє?
— Це складне питання, і ми ще мало що тут розуміємо, — втрутився Лікар. — Найгірше поки що орієнтуємося в їхній суспільній динаміці.
— Мені здається, що для ядерних досліджень їм не вистачає стимулів, — зауважив Фізик. — Вони ще не відчувають енергетичного дефіциту.
— Давайте спершу закінчимо з одним! Як же все-таки з тими забороненими дослідженнями?
— Сідайте, будемо розпитувати далі, — сказав Кібернетик.
Координатор наблизив обличчя до мікрофона, але Кібернетик зупинив його:
— Почекай. Уся трудність у тому, що чим складніша конструкція речення, тим більше в калькулятора розсипається граматика. Крім того, мені здається, що аналізатор звуків недостатньо селективний. Ми часто отримуємо своєрідні ребуси; а втім, ви почуєте це й самі.
— На планеті вас... багато? — повільно і виразно запитав Фізик. — Яка динамічна структура? Вас багато... на планеті?
Репродуктор двічі клацнув і зупинився. Дуплекс довгенько не відповідав. Потім хрипко закашляв.
— Динамічна структура — подвійна. Зв’язок — подвійний, — забурмотів репродуктор. — Суспільство — кероване — централізовано — вся планета.
— Прекрасно! — вигукнув Інженер.
Як і двоє інших нових учасників розмови, він був дуже збуджений. Фізик, Лікар та Кібернетик, може, через утому, сиділи непорушно, з байдужими обличчями.
— Хто керує суспільством? Хто на вершині — індивід чи група? — запитав Координатор, нахиляючись до мікрофона.
Репродуктор затріщав, потім протяжно загув, і на панелі приладу кілька разів блимнув червоний індикатор.
— Так запитувати не можна, — квапливо пояснив Кібернетик. — «На вершині» — це переносне значення, і йому нема відповідника в словникові калькулятора. Зачекай, я спробую сам. — І він нахилився вперед: — Як багато вас править суспільством? Один? Кілька? Велике число?
Репродуктор швидко застрекотів.
— А хіба правління — це не переносне значення? — запитав Координатор.
Кібернетик похитав головою.
— Це термін зі сфери теорії інформації, — устиг він відповісти, перш ніж дуплекс закашляв і репродуктор почав розмірено викидати:
— Один — кілька — багато — правління — невідомо. Невідомо, — повторив він.
— Тобто як невідомо? Що це означає? — запитав здивований Координатор.
— Зараз довідаємося. Невідомо тобі — чи невідомо — нікому — на планеті? — сказав він у мікрофон.
Дуплекс відповів, і калькулятор знову викинув у репродуктор:
— Зв’язок — динамічний — подвійний. Відомо — одне — існує. Відомо — друге — ні.
— Нічого не розумію! — Координатор глянув на товаришів. — А ви?
— Почекай, — сказав Кібернетик, вдивляючись у дуплекса, який повільно ще раз наблизив обличчя до свого мікрофона й двічі кашлянув.
Калькулятор почав перекладати:
— Багато обертів планети — колись — управління централізоване — розподілене. Пауза. Один дуплекс — одне управління. Пауза. Сто тринадцять обертів планети — так. Пауза. Сто одинадцятий оберт планети — один дуплекс — правління — смерть. Пауза. Інший один — управління — смерть. Пауза. Один — один — смерть. Пауза. Потім — один дуплекс — управління — невідомо — хто. Відомо — центральне — управління. Пауза. Невідомо — хто — управління. Пауза.
— Так, це справді ребус, — зітхнув Координатор. — І що ви з цим робите?
— Це зовсім не ребус, — відповів Кібернетик. — Він сказав, що до сто тринадцятого року, рахуючи від нинішнього дня, в них був центральний уряд, який складався з кількох індивідуумів. «Управління централізоване, розподілене». Потім настало правління одиночок — щось на зразок монархії чи тиранії. У сто двадцятому і сто одинадцятому роках — вони лічать від нинішнього дня, тепер у них нульовий рік, — відбулись якісь бурхливі двірцеві перевороти. Протягом двох років змінилися четверо володарів, їхнє правління закінчувалося смертю, ясна річ, не природною. Потім з’явився новий правитель, але їм невідомо, хто це був. Вони знали, що він існує, але хто конкретно, — таємниця.
— Анонімний володар? — здивувався Інженер.
— Мабуть. Спробуємо довідатися більше, — і Кібернетик знову обернувся до мікрофона: — Тепер відомо, що один індивід править суспільством, але невідомо, хто це, так? — запитав він.
Калькулятор нерозбірливо захрипів, дуплекс відкашлявся, наче мить повагався, потів знову кілька разів кашлянув, і репродуктор відповів:
— Ні. Не так. Пауза. Шістдесят обертів планети — відомо, один дуплекс — центральне управління. Пауза. Потім відомо — жоден. Пауза. Ніхто. Ніхто — центральне управління. Так відомо. Ніхто — управління. Пауза.