Страница 26 из 69
Щоки Піти стали червоні мов буряк, і він насилу вичавив із себе:
— Тому що... тому що... вона приїхала сюди разом зі мною.
ЧАСТИНА 2
ІГРИ
РОЗДІЛ 1
На якусь мить камери ніби прикипіли до обличчя Піти, оператори не відривали об’єктивів від його опущених долі очей. А тоді на всіх великих екранах я побачила себе, на виду застиг змішаний вираз здивування й протесту, а нижня щелепа повільно відвисла, щойно я усвідомила, що це я, що Піта говорить про мене. Я одразу ж міцно стиснула губи й потупила погляд, сподіваючись, що ніхто не помітив емоцій, які вирували всередині.
— Оце так невезіння, — мовив Цезар, і цього разу в його голосі відчувався справжній непідробний біль. Натовпом прокотилася хвиля співчуття, хтось навіть застогнав.
— Так, везінням не назвеш, — погодився Піта.
— Що ж, не дивно. Важко встояти перед такою прегарною юною леді, — мовив Цезар. — Вона не здогадувалась?
Піта похитав головою.
— Ні, до цього моменту вона нічого не знала.
Я боязко підвела погляд на екран і побачила, що мені гаряче не просто так: щоки палають густим рум’янцем.
— Може, покличмо її назад на сцену і поспитаймо, що вона про все це думає? — цього разу Цезар адресував своє запитання публіці. Натовп заволав на знак згоди. — Сумно, але правила є правила. Катніс Евердін вичерпала свій час на сцені. Що ж, удачі тобі, Піто Мелларк. Гадаю, що зараз до моїх слів приєднається увесь Панем, наші серця будуть завжди з вами.
Натовп скаженів і лементував. Своїм щирим зізнанням Піта привернув усю увагу до себе й засліпив своїм блиском інших трибутів. Коли публіка врешті заспокоїлася, він зніяковіло подякував і повернувся на своє місце. Заграв гімн, і ми всі підвелися. Я підняла голову — не могла вчинити інакше, це б означало неповагу — і побачила, що майже на кожному екрані показують нас із Пітою. Між нами всього кілька кроків. Як трагічно.
Але мене не обдуриш.
По закінченні гімну всі трибути повернулися назад у Тренувальний Центр і рушили до ліфтів. Я заскочила у перший-ліпший ліфт, попередньо переконавшись, що там немає Піти. Наше численне оточення зі стилістів, менторів і помічників досі було в залі, тож ми залишилися самі. Ніхто не говорив. Мій ліфт зупинявся чотири рази, перш ніж я дісталася дванадцятого поверху. Піта саме виходив зі свого ліфта, коли я накинулася на нього. Я штовхнула його в груди, він заточився і впав на потворну вазу зі штучними квітами. Ваза розлетілася на тисячі малесеньких друзок. Піта приземлився саме на них і поранив руку.
— За що? — запитав він приголомшено.
— Як ти міг! Як ти смів говорити таке про мене! — я не просто кричала, я верещала на нього.
Саме в цю мить із ліфта вийшла решта команди: Еффі, Геймітч, Цинна й Порція.
— Що тут діється? — запитала Еффі. В її голосі лунали істеричні нотки. — Ти впав?
— Потому як вона мене штовхнула, — відповів Піта й підвівся, опираючись на Еффі та Цинну.
Геймітч обернувся до мене:
— Ти його штовхнула?
— То була ваша ідея, правда ж? Виставити мене дурепою перед цілою країною? — запитала я.
— Це була моя ідея, — відповів Піта, і його обличчя скривилося від болю, поки він витягав уламки скла з долонь. — Геймітч тільки допомагав мені.
— Звісно, Геймітч завжди готовий допомогти. Тобі! — сказала я.
— Ти дурепа, — мовив Геймітч із відразою. — Ти гадаєш, він нашкодив тобі? Цей хлопець дав тобі те, на що ти б ніколи не спромоглася сама.
— Тепер я для всіх — слабачка! — заволала я.
— Тепер ти для всіх — жадана! Будьмо відверті, в тобі було романтичної аури не більше, ніж у мені, поки Піта не сказав, що хоче тебе. Тепер усі хочуть тебе. Вони говорять тільки про тебе. Закохані Ромео і Джульєтта з Округу 12! — мовив Геймітч.
— Але ми не закохані! — заперечила я.
Раптом Геймітч схопив мене за плечі й щосили притиснув до стіни.
— А кого це хвилює? Це просто велике шоу. Головне — правильно себе подати. Після інтерв’ю ти здалася мені досить симпатичною дівчиною, що уже саме по собі є чудом із чудес. Але тепер ти ще й серцеїдка. Ох, ти тільки уяви: тепер хлопці ладні зробити заради тебе все. Як гадаєш, чи забезпечить це тобі спонсорів?
Від його перегару мені стало зле. Я вивільнилася з його дужих рук і відступила на кілька кроків, намагаючись привести до ладу свої думки.
Я не знала, що й казати.
— Треба будо попередити мене, щоб я не справляла враження такої дурепи.
— Ні, твоя реакція була просто чудова. Якби ти знала, то все б зіпсувала, — сказала Порція.
— Вона просто хвилюється, що все чув її хлопець, — сказав Піта похмуро і витягнув іще один кривавий осколок із долоні.
На згадку про Гейла мої щоки знову спалахнули рум’янцем.
— У мене немає хлопця.
— Байдуже, — мовив Піта. — Але я впевнений, що він достатньо кмітливий, щоб відрізнити блеф від правди. До того ж ти не казала, що любиш мене. Тож просто забудьмо.
Його слова потроху доходили до мене. Мій гнів ущухав. Я не знала, що й думати: мене використали чи навпаки — зробили мені користь? Геймітч мав рацію. Я добре впоралася з інтерв’ю, але ким я видалася зі сцени? Дурним дівчиськом, яке тішилося своєю блискучою сукнею. І гиготіло. Тільки розповідаючи про Прим, я була собою. Але що ці кілька секунд у порівнянні з мовчазною смертельною силою Трача! Такою я і є — дурненька, блискуча й зовсім не виразна. Хоча ні, мої одинадцять балів за виступ перед продюсерами зробили свою справу.
Але тепер, завдяки Піті, я стала жаданою. Якщо вірити його словам, то я скорила не тільки його — я мала багато шанувальників. А якщо публіка справді вважатиме, що ми закохані... Я пам’ятаю, як тепло вони прийняли зізнання Піти. Нещасні Ромео і Джульєтта!.. Геймітч правий: Капітолію потрібно саме це. Раптом я злякалася, що моя реакція була недостатньо переконливою.
— Потому як Піта зізнався, що закоханий у мене, можна було сказати про мене те саме? — запитала я.
— Так, — відповіла Порція. — Ти наполегливо намагалася уникнути об’єктивів камер. Спалахнула рум’янцем. Усе було просто ідеально.
Решта збуджено вертіли головами на знак згоди.
— Тепер ти на вагу золота, люба. Спонсори до тебе в чергу ставатимуть, — сказав Геймітч.
Мені стало соромно за те, як я вчинила з Пітою.
— Вибач, що штовхнула тебе.
— Нічого страшного, — знизав Піта плечима. — Хоча технічно ти порушила правила.
— Як твої руки? — захвилювалась я.
— Скоро загояться, — відповів він.
З їдальні прилинули апетитні запахи, сповіщаючи, що вечеря на столі.
— Ходімо, час їсти, — мовив Геймітч.
Ми всі рушили за ним і розсілися за столом. Проте рука Піти не припиняла кривавитися, й Порція вивела його з їдальні, щоб надати першу допомогу. Суп із трояндових пелюсток ми з’їли без них. За кілька хвилин вони повернулися, Пітина долоня була обмотана бинтом. На мої плечі ліг важкий тягар провини. Завтра ми опинимося на арені. Піта зробив мені послугу, а я відплатила йому травмою. Скільки ще разів він виручатиме мене?
По вечері ми перебралися до вітальні й подивилися повтор інтерв’юй Мені здалося, що я була схожа на легковажну пустоголову дурепу, яка вертілася й хихикала, але всі запевнили мене, що я мала просто чарівний вигляд. Піта і так тримався досить непогано, але його останній хід — зізнання у щирому коханні — став абсолютно виграшним. А тоді крупним планом показали мене, заскочену зненацька й рум’яну. Завдяки вмілим рукам Цинни я була досить симпатичною, Пітине зізнання зробило мене жаданою, обставини, що склалися, додали моєму образу трагічності, й усе це разом зробило мене незабутньою.
Коли пролунали останні ноти гімну й екран перетворився на суцільну чорну пляму, ніхто не проронив і слова. Завтра на світанку нас розбудять і готуватимуть до появи на арені. Ігри почнуться не раніш як о десятій, адже жителі Капітолія ніколи не прокидаються так рано. Але ми з Пітою встанемо на світанні. Хтозна, як далеко їхати до арени, яку приготували для цьогорічних Ігор.