Страница 34 из 36
„Chápu,“ kývl Gorbovskij. „Znám vaše teorie a jsem si vědom jejich hodnoty… Umím si představit, ve jménu čeho se do tohoto rizika ženete. Jistě však se mnou budete souhlasit, že žádné riziko nesmí přesáhnout určitou mez. Pochopte, že jsem od samého počátku byl na vaší straně. Věděl jsem, co dáváme všanc, až na mě kolikrát sahala hrůza, ale pořád jsem si říkal: Třeba to vyjde! Takové perspektivy, takové možnosti…! A také jsem si myslel, že stáhnout se můžeme vždycky. Kde by mě bývalo napadlo, že chlapec bude tak komunikabilní a že se během pouhých dvou dnů dostanem tak daleko.“ Gorbovskij udělal pauzu. „Jenže ke kontaktu nedojde, Ge
„Ke kontaktu dojde,“ zarputil se Komov.
„Nedojde,“ opakoval měkce, ale naléhavě Gorbovskij. „Určitě už sám moc dobře víte, že tentokrát jsme narazili na uzavřenou civilizaci. S rozumem, který se uzavřel do sebe.“
„To není uzavřenost,“ namítl Komov. „To je kvaziuzavřenost. Sterilizovali celou planetu a zjevně ji v tomto stavu uměle udržují. Z neznámého důvodu zachránili a vychovali Špunta. A navíc jsou o lidstvu velmi obstojně informováni. Tomu já říkám kvaziuzavřenost, Leonide Andrejeviči.“
„Podívejte se, Ge
„To všechno je moc hezké,“ přerušil ho nepříliš zdvořile Komov, „ale na dohady není čas. Důležité je, že je to kvaziuzavřenost a že skulinky pro kontakt zatím stále zůstávají. Proces eventuálního sblížení bude ovšem zdlouhavý. Budeme potřebovat nepoměrně víc času než na navázání normálních svazků s doposud známými civilizacemi otevřeného typu… Ne, Leonide Andrejeviči, o tom všem už jsem uvažoval a vy sám jistě chápete, že jste mi neřekl nic nového. V tomto okamžiku jsou tu jen naše dva protichůdné názory — nic míň a nic víc. Vy navrhujete, abychom to rovnou vzdali, kdežto já hodlám tuto jedinou šanci vytěžit až do dna.“
„Ge
„A kdopak ještě?“ otázal se Komov s lehkou ironií. „August Joha
„Ne, nejen Bader. Upřímně řečeno jsem si jeden trumf nechal v rukávě, Ge
Musel jsem vynaložit přímo titánské úsilí, abych nezařval: „Kdo?! No tak kdo byl nalezen?“ Gorbovskij podle mého názoru na takovou reakci čekal. Ale nedočkal se. Komov mlčel jako zařezaný. A Gorbovskij byl nucen pokračovat.
„Je skvěle maskovaný. Pohlcuje prakticky veškeré druhy záření. Kdybychom se po něm nepídili, nikdy bychom ho nenašli, a to jsme uplatnili převratnou novinku — už mi to tu vysvětlovali, jenže já stejně ničemu nerozuměl — nějaký vakuový koncentrátor. Každopádně jsme ho nějak vyhmátli a přihákovali se k němu jako piráti. Je to automatický satelit, něco jako ozbrojený strážný. Podle některých konstrukčních řešení lze usuzovat, že ho tu instalovali Poutníci. Už dávno, před statisíciletími. Naštěstí pro účastníky projektu Archa nesl jen dvě mobilní nálože. První byla odpálena už v prehistorických dobách a my se nejspíš nikdy nedovíme, kdo byl ten nešťastník. No a tu druhou slízli chudáci Semjonovovi. Poutníci považovali tuto planetu za zakázanou, jiné vysvětlení nemám. Můžete se ptát proč. Ve světle toho, co víme, se nabízí jediná odpověď: z vlastní zkušenosti pochopili, že místní civilizace je nekomunikabilní, navíc uzavřená a kontakt, který by byl vnucen, by pro ni mohl znamenat dramatické otřesy. Kdyby na mé straně byl jen August Joha
Uslyšel jsem, jak Komov zničeně vydechl, a nastalo dlouhé ticho. Když se konečně rozpovídal znovu, hlas měl velmi neobvyklý, nějak nalomený. Rozpovídal se o Poutnících — nejdřív se divil tomu, jak se mohli dopustit takové nepředloženosti, jako je instalace podobného automatického vrahouna, ale sám si hned vzpomněl na nepřímé důkazy, které svědčily o zvyku Poutníků putovat vesmírem vždy v celých eskadrách, což znamená, že každý osamělý hvězdolet zákonitě považují za automatickou sondu. Neodpustil si také poznámku, že i na Zemi je načase, aby skončila ta půlstoletá barbarská epocha samotářských letů volného průzkumu — přináší to příliš mnoho obětí, příliš málo užitku a spousty trapných omylů. „To ano,“ souhlasil Gorbovskij, „už jsem na to taky myslel.“ Pak Komov připomněl řadu případů, kdy záhadně mizely automatické kosmolety směřující k některým neznámým planetám. „Pořád jsme se nemohli dostat k tomu, abychom si na ty záhady pořádně posvítili — a vida, teď je můžem vidět ve zcela novém světle.“
„Skutečně!“ zaradoval se Gorbovskij. „Velmi zajímavá myšlenka.“ S chutí si popovídali o té strážní družici, podivili se, jak je možné, že nesla jen dvě nálože, pokusili se alespoň zhruba odhadnout, jaké z tohoto pohledu musely být představy Poutníků o hustotě osídlení vesmíru, dospěli k závěru, že se nakonec příliš neliší od těch našich, ale samo sebou se nabízí také myšlenka, že měli v úmyslu se sem jednou vrátit a pak to kdovíproč neudělali — možná má tedy pravdu Borovik, který předpokládá, že Poutníci Galaxii opustili. Komov položertem vyslovil předpoklad, že Poutníci jsou vlastně ti zatracení domorodci — uhonění, přesycení dojmy, informacemi a zkušenostmi, a proto dnes uzavření do sebe. Gorbovskij si neodpustil narážku související s Komovovou oblíbenou teorií a začal ho také žertem vyslýchat, jak takovou evoluci Poutníků hodnotit z hlediska hypotézy vertikálního pokroku.
Pak se zmínil o zdraví doktora Mbogy, uprostřed věty přeskočili na potřebu co nejrychlejšího zpacifikování nějaké ostrovní říše a na roli, již by v této pacifikaci měl sehrát nějaký Karl Ludwig, jemuž neznámo proč říkali také Poutník; od milého Karla Ludwiga přešli hladce a plynule k otázkám mezí kompetence Rady galaktické bezpečnosti, a shodli se na tom, že do této kompetence patří jen civilizace humanoidní… Velice brzy jsem přestal chápat, o čem je řeč, a hlavně proč se mluví právě o tom, o čem se právě mluví.
A Gorbovskij najednou řekl:
„Dočista jsem vás umořil, Ge
„Zato teď se samozřejmě brzy uvidíme znovu,“ poznamenal trpce Komov.
„Ano, řekl bych tak za dva tři dny. Bader už je na cestě. Borovik taky, řekl bych, že zítra bude na základně celý Komkon.“
„Takže do pozítřka na shledanou,“ rozloučil se Komov.
„Pozdravujte taky tu vaši službu… Jmenuje se Stas, jestli se nemýlím. Je takový… předpisový, nebo jak to říct. A Jakova, taky Jakova ode mě pozdravujte. I ostatní členy posádky.“