Страница 6 из 20
Точно над главите им летеше флангер на колониалната полиция, направен под формата на шестоъгълна пирамида с леко удължена челна част, светеща с лъчи. Зад него има още три кинетични гравиоциклета под формата на пирани с четири емитерни колела вместо перки. Бяха толкова ниско, че едва не удариха търговците от Империята на лилавото съзвездие. Хермес обаче само изръмжа. - Пулсарна флора. След това се наведе по-близо до ухото на Урлик, стърчащо като локатор:
- Да, чакай човек, вятърът се срутва по петите ти! Разбира се, има още информация. Предстои да пристигне нова пратка с културни ценности от планетата Земя, така че е време да потърсите клиенти.
- Ще го намерим. Сред Hymenoptera изкуството на безкосмести примати е много търсено. Изкуството на животните, само животните ценят!
И двамата злодеи изцвилиха в идиотски смях. Хермес ритна една бързаща за работата си лимонова медуза (хибриден организъм от лимонов плод и сухоземна медуза!) и след полета й с доволен вид извика:
- Дефектните индивиди са пълни, могат да пият само вино! И кой от тях не е способен на успех? Това подреждане е просто смешно!
Партньорът хвърли и подаде в устата си торта, която изскочи от уличен синтезатор - автоматизацията работеше по телепатична заявка.
Тогава комп-гривната на ръката на Урлик издаде триизмерна холограма - крилато чудовище с зъби показа нещо с изразителен жест. Дебелото лице на Сталзан изведнъж се изпъна и като се обърна, богато облеченият дебелак мълчаливо се отдалечи.
Хермес посочи полуголо мускулесто момиче, съдейки по татуировката (сърце, пронизано от меч с дълъг номер на голото й рамо), тя е служила в антивойските - нещо като наказателен батальон в армията на Стелзанат. Девойката излетя пред него, разкривайки разголените си пищни гърди, с блеснали като гланц алени зърна. Босите й крака все още бяха в мехури от традиционното болезнено въздействие на бягане по нажежена до бяло метална пътека, което е обичайно в Лилавото съзвездие срещу войските. Подчинението беше напълно въведено и външно младо момиче (въпреки че уморените отровнозелени очи издаваха много по-почтена възраст) изглеждаше с предаността на старо куче.
Ще направя каквото кажете сър. Половин час десет куламана. - дългият й розов език облиза подканящо пълните й сатенени устни.
- Ако искате да ви покосят, срокът е да го направите. - Хермес, предаван от комп-гривна (плазмен компютър с множество функции: включително способността да убива с мини-лазер и поддържа комуникация между звездни системи) с кратко импулсно съобщение. Оформен като съсирек от хиперплазма, той изчезна като часовник, носен от атлетична проститутка воин.
- Това е времето на нощта на любовта, ще го отведете до Пентагона Begder rasa hoffi! Върху искрящата холограма трептеше смесица от мечка и носорог със слонски уши. - Това е неговата чаша!
- Ще бъде направено! - момичето поклати масивните си бедра и излетя във въздуха, контролирайки полета, издърпвайки чорапите си и разпервайки пръсти.
***
В този момент парализираният младеж е откаран в медицински център. Въпреки всички щети той беше в пълно съзнание. Мислите на изтощеното момче бяха насочени към родната Земя...
...Неговата поробена планета стенеше под кверли (основният метал, от който са направени звездните кораби на нашествениците стотици пъти по-здрави от титан) пети. Малко преди да замине в безкрайните простори на космоса, той става свидетел на варварска чистка, която убива десетки хиляди хора, включително приятелката му Елена. Под управлението на губернатора Фагирам Шам земляните бяха преследвани с безпрецедентна строгост, както никога досега. Всеки от местните жители, който се опита да се приближи без пропуск, поне на пет мили до магистралите, беше безмилостно убит. И е добре, ако е бързо: повечето бяха разпнати на кръстове под формата на свастика, шестлъчеви звезди или набити на кол. Живите роби, независимо от възрастта и пола, са били одирани или окачени за косите, разтворени в киселина и дадени за изяждане от мравки-мутанти. Имаше и по-сложни изтезания с помощта на нанотехнологии и различни виртуални машини. Хората бяха настанени в казарми, експлоатирани като глупави животни. Почти всички големи градове и индустриални центрове са унищожени по време на завладяването на планетата. След третиране с "чисти" анихилационни заряди на Земята не остана нито един военен обект и нито един завод. Под предлог, че всички представители на човечеството трябва да имат работа, те бяха напълно лишени от механизация, принуждавайки почти всичко да се извършва на ръка. Някои от робите са били използвани за изграждане на огромни декоративни конструкции. В редки образователни институции хората са били обучавани само на елементарни знания, на ниво начално училище. В крайна сметка глупостта е по-близо до смирението, а живият ум, като свободна птица, се стреми към свобода. Нищо чудно, че реакцията винаги е била против образованието на обикновените хора. Културните съкровища на земляните бяха безсрамно ограбени, шедьоврите бяха разпръснати из други звездни системи. В същото време самите талантливи майстори останаха в положението на затворници от концентрационните лагери и за тях беше още по-лошо, отколкото за тези, които природата не е надарила с талант. Защо? Тъй като износването се превърна в проклятие, останалите не толкова способни понякога можеха да се измъкнат като ненужни. Затова представители на човечеството предпочитаха да скрият талантите си. Но те все пак бяха открити с помощта на интелигентни скенери и детектори. Планетата се превръщаше в една непрекъсната казарма, в колония на най-голямата космическа империя. Правеха каквото си искат с човечеството. Най-ужасни бяха фабриките на смъртта, където плътта на мъртвите или дори по-лошата от живите хора беше рециклирана.
Кошмарна памет; нарисувана с лице като сврака, в черен костюм с жълти тъпи шипове на сталцанка, с всичка сила бие неговото тогава още много малко момче с ръкавици в лицето. Разчлененият въздух свири, хлътналите от недохранване бузи горят с огън, искам да отговоря, но тялото е оковано от невидимо, притискащо менгеме поле. Само не плачи, не крещи, не показвай, че те е страх... Най-ужасното тук не е болката, с която си свикнал от ранна детска възраст, нито дори унижението, защото каква гордост може да има един роб имат, но фактът, че ръкавиците са изработени от естествена човешка кожа. Същата кожа, която е одрана жива от твоите другари!
... Лъвът се събуди и изстена, обърна се с мъка, роботите се опитаха да го успокоят, държаха го с бодливите си многоставни крайници. В същото време, сякаш за подигравка с ранения гладиатор, като малко момче, те пееха приспивна песен с тънки, механични гласове. Момчето се почувства обидено, той вече беше успял да посети такива изцепки през краткия си живот, че психологически се чувстваше като аксакал. Ераскандар прошепна с подути, разбити устни: