Страница 3 из 20
- Смъртта, като верен приятел, непременно ще дойде, но ако искате да се разходите по-дълго с капризен живот, докажете своята преданост към ума и смелостта си!
Генгир Вълк излая дрезгаво, продължавайки остроумната си словесна реплика:
- Законите не се пишат за глупаците, но и те получават санкции за нарушаването им за тези умници, които са написали тези закони!
Организираната съпротива на разнородната армада е сломена. Бягството в космоса е като дори планински колапс, това е торнадо, което веднага покри училище от мушици, събаряйки и вдигайки всички наведнъж ... Преследването започна. Като глутница вълци, каращи стадо овце. Само сталзаните са много по-зли, по-безмилостни от вълците. За тях това дори не е въпрос на оцеляване, а на демонстриране на непреклонна воля и безпощадна ярост. Преследвайте, мъчете, не пускайте. И въпреки че много деца няма да чакат родителите си (и тук са се събрали същества от един и същи пол до дузина пола), но майки, бащи, неутрални, техните синове, дъщери и кой знае кой още ... Каква доблест в такъв убийство, когато дори стрелбата по яребици изисква повече умения и усилия. Отломките наводняват пространството и падат върху осветителните тела, причинявайки коронарни смущения, изпъкналости и плазмени вихри на повърхността. Индивидуалните звезди дори променят цветовете си, от различни чужди обекти, особено ужасно е, ако същество, което има личност, изгори живо, а личността е цял свят.
Дори прахосмукачката може да се разплаче от такъв разход...
Всичко спря внезапно, сякаш изобщо не е започвало. Армадата на Флота на лилавото съзвездие замръзна и противниците й изчезнаха веднага. Изглеждаше като криле, а лапите на космическите лешояди бяха залепени за пространството и не можеха да се движат. И в същото време никой не усети и най-малкия трус или трус. Всичко, което се случи, беше извън рамките на обикновената физика.
Лира изръмжа яростно.
- Кой е този, готин, който успя да ни спре?
Генхир Волф погледна с неприкрита омраза:
- Нямам представа... По принцип е невъзможно, но... - Генерал-Сталзан понижи гласа си, явно уплашен до шепот, издаде го нервно тичане с ледени очи наоколо, добави. - Но само Зорги може да спре милиони космически кораби наведнъж така.
Лира отговори спокойно, дори пренебрежително:
- Това, разбира се, е досадно, но никой не може да забрани на живите индивиди да се бият, а ние, stalzans, можем да спечелим!
Крамар Разорвиров, предизвикателно се прозявайки и хвърляйки в устата си нещо като охладен сандвич, дъвчейки енергично, но в същото време с напълно разбираем глас, обобщи:
- Недовършеният враг е като нелекувана болест - очаквайте усложнения!
Глава 1
Отново тук кръвта тече като река,
Опонентът ви изглежда твърд.
Но ти няма да му се поддадеш
И ще върнете чудовището в тъмнината.
По черното кадифе на бездънния небесен килим са пръснати искрящи частици от звезди. Светилата, преливащи се с всички цветове на дъгата, изпъстрят небесната сфера толкова плътно, че изглежда, сякаш няколко огромни слънца се сблъскват заедно, експлодират, разпръсквайки се в ослепително блестяща роса.
Планетата, витаеща между безброй звездни гирлянди, изглежда като малка, незабележима точка. Прилича на зърно от кафява желязна руда сред разсипани диаманти.
На мястото на гигантски кратер, образуван в резултат на падането на ракета-унищожител, се намира Галактическият колизеум. Високо над него блестят толкова огромни ярки проекции-холограми на протичащи двубои, че ходът на боя може да се проследи с просто око от далечния космос.
В самия център на грандиозния, богато украсен стадион се проведе безпощадната и вълнуваща битка на гладиаторите, която привлече вниманието на милиарди хора.
Поразеното, опръскано с кръв тяло на един от тях тръпне безпомощно...
В главата ви има канонада, сякаш сте обхванати от експлозивна вълна, която разделя плътта на молекули, които продължават да се разпадат, изгаряйки като светкавици на миниатюрни атомни бомби. Усилие на волята, отчаян опит да се стегна - и сега лилавият воал сякаш бавно се слага, но не спира да се върти пред очите ми. Мъглата, сякаш с пипала, се вкопчва в околното пространство ... Боли, брашно във всяка клетка на разкъсаното тяло.
- Седем осем...
Чу се приглушен, сякаш през плътен воал, гласът на безстрастен компютър.
- Девет десет...
Трябва да станете бързо, да станете рязко, иначе ще дойде краят. Но тялото е парализирано. През гъстата червено-димяща мъгла врагът се вижда смътно. Това огромно трикрако чудовище е диплороид. Той вече беше вдигнал своя гъст и дълъг гребен, готвейки се да събори острието на живата гилотина с колосална сила. Две огромни щипки отстрани се отвориха хищнически, третият крайник е дълъг, бодлив, изтривайки опашката на скорпион, който е отзад, нетърпеливо драска пода на арената. От гадната, неравна муцуна, покрита със зелени брадавици, капеше жълта воняща слюнка - съскаше и димеше във въздуха. Отвратителен изрод тегнеше над мускулесто, окървавено човешко тяло.
- Единадесет дванадесет...
Сега думите стават мъчително оглушителни, като удари с чук по тъпанчетата. Компютърът смята малко по-бавно от стандартните земни мерки за време. Тринадесет вече е нокаут.
Решението се роди за част от секундата. Внезапно, изправяйки рязко десния си крак и използвайки левия като пружина, избягвайки като леопард в бясна ярост, мъжът нанесе най-силния нисък ритник точно в нервния център на извънземното чудовище - силициево-магнезиев хибрид на рак и жаба. Ударът беше силен, остър и точен, освен това съвпадна с идващото движение на звяра. Чудовището от подкосмоса (междинно местообитание, способно да пътува между звездите, подхранвано с енергията на електромагнитните вълни, но в обитаемите светове хищник; не се притеснява да поглъща органични вещества от всякакъв вид) леко потъна, но не падна. Това разнообразие от диплороиди има няколко нервни центъра, което значително ги отличава от другите същества. Удар в най-големия от тях причини само частична парализа.